- Nya sheriffen? - Där uppe.
Det är ett brott att avbryta lagens företrädare i tjänsten.
Lagens företrädare...
- Jobbet har sina fördelar. - Jag vill att mina arbetare släpps.
- Dina kriminella, menar du. - Lagom till när morgontåget kommer.
Och lämna min lilla kvinna? Skulle inte tro det.
Du är väldigt spänd, Bohannon. Du kan behöva ett nyp.
Du kanske kan hjälpa översten?
Jag lovar att inte skvallra för frugan.
Bråket är mellan Durant och Campbell. Inte oss.
Jag jobbar för Campbell och du för Durant.
- Då är bråket mellan oss också. - Du vet att du jobbar åt en skurk.
Jag jobbar åt den som betalar.
- Släpp mina män. - Och om jag inte gör det?
Om du hade velat döda mig hade jag redan varit död.
Mina män. Vid depån. Klockan tio.
Du har tappat stinget.
Det där var för att du pistolhotade min fru och son.
Nästa gång knackar jag inte.
Några dagar att bygga. Två veckor att gräva.
Vi når Sherman Peak på en månad, Laramie i juli.
- Vem ska bygga? - Mina män.
- Din vän Sidney Snow har låst in dem. - Överlåt det åt mig.
Gör det inte, Bohannon. Låt Snow göra sitt jobb så gör vi vårt.
Jag har ett meddelande från den nya sheriffen.
Ut med det.
Han sa att du får hämta männen själv.
Har du sett? "Känd mördare utsedd till sheriff".
Det går utför med världen.
Du fick din chans att göra det enkelt.
Sen fick du chansen att släppa ut dem själv.
Välkommen åter!
- God morgon. - Knappast.
In med dig, Dutch.
Om mr Bohannon får för sig nåt... minsta felsteg...
- Gripa honom? - Skjut honom.
- Det var på tiden. - Tid, mr Durant...
är något nyckfullt.
Först tycks den finnas i överflöd, men plötsligt-
- är det de sista sandkornen som rinner genom timglaset.
För guds skull, John.
Det är politiskt självmord att försöka åtala mig med påhittade anklagelser.
Du har inga bevis som binder mig till Heckards död. Inga vittnen, inga bevis.
- Det får domaren i Omaha avgöra. - Omaha?
Alla ska återföras till den plats där de påstådda brotten har begåtts.
Ert frikännande får ni söka där. Så gott ni kan.
Jag kan inte gå tillbaka till Alabama, mr Campbell.
Det kan du tacka mr Durant för.
Tåget går i dag.
- Du kan inte mena allvar! - Det kan jag. Och det gör jag.
Jag behöver dina män, Maggie. Jag klarar inte Campbell ensam.
Min man byggde en ranch här när det inte fanns annat än böljande kullar.
Vi hade ett hus och en liten hjord.
Det var i början av september -58 och en av våra män, Jack nånting-
- var i maskopi med ett gäng boskapstjuvar.
Min man dog den natten. En månad senare förlorade jag ranchen.
Jag fick bygga upp alltihop. Det kostade blod, svett-
-och allt annat.
Att ta upp striden med Sidney Snow leder bara till mer blodspillan.
Nån måste sätta ner foten.
Det var precis vad min man sa innan Jack dödade honom.
Campbell kommer aldrig att ge sig. Det vet du.
- Jag sticker till North Valley. - Är inte det McGinnes mark?
Jag köpte det i går för en tiondel av värdet.
- I går, sa du? - Håll i hatten, mr Bohannon.
Campbell har rekvirerat ett tåg. Han ska skicka hem arbetarna.
Bohannon? Vet du vad det betyder?
Att det är mer bråttom än jag trodde.
Jag trodde det var den nya sheriffen.
Jag trodde du hade stuckit från stan.
Jag kom tillbaka - med en plan. Mina män är på ingång.
- De är här vilken dag som helst. - Campbell skickar arbetarna österut.
- Durant har bara sig själv att skylla. - Men inte männen.
Jag struntar i din järnväg, Bohannon. Jag har mina egna bekymmer.
När mina män kommer ska jag ta hand om Campbell.
Det kan vara för sent.
Det här är inte ditt bekymmer. Ta din fru och flytta härifrån.
Min familj är i Port Smith. Järnvägen måste flytta vidare nu.
- Campbell kommer inte att släppa dem. - Vi ska frita dem. I dag.
Du och jag? Två män mot alla dem?
Alla dem? Det handlar bara om en man: Sidney Snow.
Det kan vara självmord.
Att göra ingenting är inte ett alternativ, Mick.
De flesta av dem är fylltrattar som flyr när kulorna börjar vina.
Dags att tvätta händerna före maten.
- Vi behöver vapen. - De förväntar sig ingen strid.
- Överraskning är bättre än kulor. - Visst, men gärna kulor också.
Ni borde skämmas med allt prat om vapen och kulor.
Vi ska inte störa er länge till.
Jag är tacksam för fristaden.
- Han är elak. - Mickey?
Den nya sheriffen. Sidney Snow.
Många män tappade fotfästet i kriget.
Han har inte tappat fotfästet. Mörkrets krafter bor inuti honom.
Jag tittade honom i ögonen-
- och såg en grymhet som vi ännu inte sett vidden av.
Var försiktig.
Det finns fortfarande folk här som bryr sig om er.
Tror du på Gud, Bohannon? Jesus och allt det där.
Jag förstår inte hur man kan tillbe nån som låter sig själv korsfästas.
Och till vilken nytta?
Jag antar att tro är nåt som somliga helt enkelt inte förstår.
Här står jag och betraktar Cullen Bohannon.
Men jag känner fan inte igen honom.
I fängelset, vid påstigningen eller första stoppet? Vilket blir det?
- Jag vet att du smider planer. - Järnvägsbygget.
- Står du och ljuger utanför Guds hus? - Varför griper du mig inte då?
Jag vill inte förstöra nöjet.
Det är inte för sent än.
Jo, det är det.
För oss båda.
Bäst att be en bön, då. För säkerhets skull.
Bönen överlåter jag åt dig.
Det lär du behöva.
- Jag har inget otalt med Campbell. - Han grep dina arbetare!
Durant grävde sin egen grav. Det var bara en tidsfråga.
- Det blir ingen järnväg utan honom. - Att trotsa guvernören är revolt.
- Det skulle inte vara första gången. - Ni kan få fängelse.
- Vad letar ni efter? - Nyckeln till vapenförrådet.
Och en partner.
Jag är ingenjör, inte revolverman.
Ni arbetar för järnvägen. En dröm för somliga och en besatthet för andra.
Farfar byggde ett imperium i träsket. Jag tänker likadant med järnvägen.
Så ge mig nycklarna eller försvinn ur min åsyn.
Då så.
Ni har väl en plan. Hoppas jag.
Det blir bra.
Ni förvånar mig, miss Ellison.
- En middag förändrar inte sanningen. - Det trodde jag inte heller.
Men jag trodde inte att ni skulle ta min sida mot mr Bohannon i er artikel.
- Han ser världen i svart och vitt. - Men det gör inte vi.
Jag misstänker att vi bland annat har det gemensamt-
- att vi är övertygade om att världen är grå.
Det är det som gör livet så skrämmande... och lockande.
För att inte säga förvånande.
Det kanske inte vore helt outhärdligt att diskutera livet-
- och alla dess grå nyanser över en lunch?
Det vore inte outhärdligt alls, mr Campbell.
Gevär och ammunition.
Allihop.
- Hela hyllan? - Allt.
Jag handlar inte med kredit.
Inte jag heller. Raska på.
Finns inga hemligheter här i stan. Det borde du veta vid det här laget.
Ser du, Bohannon? Jag har fångat en till.
Du skulle inte skjuta fisk med de där gevären.
Du har visst inte fått tillräckligt än.
Det har du rätt i.
- Sluta! Han vet inget! - Tyst med dig, annars är det din tur.
Jag vet att Bohannon planerar att frita de här männen.
Och jag vet att du är inblandad.
Så...
- Varför säger han inget? - Han kanske inte gillar dig.
Plocka upp honom.
Nej, nej. Inte mer.
Det räcker.
- Han tänker frita dem. - Det vet jag väl.
Men var? Fängelset?
Vid påstigningen? Första stoppet?
Påstigningen.
När vi är exponerade. Det är smart. Och mer?
Det är allt jag vet. Jag svär.
Bura in honom.
Förbered fångarna för påstigning.
Anpassning eller död, det är det som gäller.
- Vi måste skanna av stan. - Vi har inte tid. Inte Bohannon heller.
Din jävla tjallare.
Ingen här hade tigit still efter en sån misshandel.
Bohannon var vår sista chans.
Om jag återvänder till Alabama är jag dödens.
- Men det är du med! - Låt honom vara.
- Ingen som du ska röra honom. - Mina herrar...
Håll käften. Det är ditt fel att vi är här.
Vad har du att säga, irländare?
Den här säger väl allt?
Var är han? Du har gömt honom.
- Han är inte här. - Men han och irländaren har varit här?
Jag har inte gjort nåt. Jag har inget att berätta.
Lek inte med elden, fromma kvinna.
För ut dem.
Bohannon?
Var på er vakt.
Vad tänker du på?
Med tanke på dina tidigare romantiska preferenser...
- Du var nyfiken på mig. - Jag hörde mig för.
När jag var yngre trodde jag att jag var onormal.
Men när jag skrev om kriget upptäckte jag män som var lika...
- Förvirrade? - Nyfikna.
- Vad önskar du dig, John Campbell? - Av dig?
Av livet.
Att en enda dag få vad jag förtjänar.
Utan att behöva slåss för det.
Utan ångerkänslor.
Är det ens möjligt?
Hittills... nej.
Mr Campbell? Sidney Snow.
Guvernören?
- Kvicka dig på. - Jag måste kalla på förstärkning.
- De får möta upp vid Kenmore. - Bohannon?
Jag vill aldrig mer höra Cullen Bohannons namn.
Lasta på dem.
Skärpning. Det här är inte över än.
- Jag gillar inte din blick. - Vadå?
Hör du vad jag säger?
Din dumma jävel. Här får du.
- Lås upp de andra. Kolla vakterna. - Tack, Bohannon.
Vänta, här kommer artilleriet.
- Vad är det? - Jag sa ju att det inte var över.
Stoppa tåget. Nu! Vi måste vända.
Jaha du, Bohannon...
Med dem efter oss har inget förändrats.
- Men du är fri. - För tillfället.
De jobbar åt Campbell, men de tänker inte dö för Sidney.
Hur kan du veta det? Dessutom är vi vapenlösa.
Inte längre.
- Han kommer inte att ge sig. - Jag ska bara föra Sidney tillbaka.
Gör upp med Campbell. Han vill behålla jobbet och är villig att förhandla.
Din självsäkerhet är irriterande.
Vad skulle du göra i samma situation?
Om du tycker att jag har fel så säg bara till.
Som på den gamla goda tiden.
Jag föredrog hotellet. När de sköt på dig.
Sidney!
Det var inte särskilt gentlemanna- mässigt av dig att stjäla mina fångar.
Du skulle aldrig gett mig nycklarna.
- Jag måste få tillbaka dem. - De är fria. Och beväpnade.
Jaså? Jag tänker inte dividera med dig. Vi får skjuta om saken.
Du kan alltid ge upp.
Varför kommer inte du hit och ger upp?
Det var väl det jag trodde.
Du får helt enkelt komma och hämta mig.
Delaney!
Sista chansen, Sid! Nu är det dags.
Fortsätt!
Kom igen nu, Delaney!
Sluta skjuta.
Sluta! Det räcker!
Sluta nu, Delaney!
Ursäkta.
Sidney!
Sidney Snow!
Vart tog han vägen?
Var är den jäveln?
Han är borta.
Nej, det är han inte.
www.HoundDawgs.org Newest NORDiC RETAiL!
Få ditt eget konto gratis. Skriv till oss på hunddawgs@gmail.com